Store mennesker er meteorer skapt for å la sin glød lyse opp verden.
I kaoset av den Russiske revolusjonen trodde man at balletten ville dø ut.
Balletten hadde tradisjonelt vært forbundet med aristokratiet.
Ballettens overlevelse sto og falt på et knippe personer
som mente at den var viktig for den nye verden.
Men de hadde ulike syn.
Noen anså det som en bevaring av en unik russisk kulturtradisjon.
Andre som et politisk verktøy for å spre sovjetisk propaganda.
Hos Rudolf Nurejev kolliderte det kulturelle med det politiske.
Den sovjetiske supermakten ville komme dårligst ut av det.
NUREJEVS MOR OG SØSTRE
Det er noe særegent med bakgrunnen til enhver russer...
ARKIVOPPTAK: SIR YEHUDIN MENUHIN, FIOLINIST
...enten han er jøde eller tartar, eller begge deler,
som tilfører situasjonen et ekstra snev av dramatikk.
Noe som er ekstra kraftfullt,
ekstra intenst.
Det bunner nok ut i det faktum
at de levde under slike vanskelige forhold,
noe de hadde gjort i hundrevis av år.
Mellom snøen og gjørmen.
Det var nærmest som at de var festet i en sele
til jorda og til livets besvær.
Frigjørelsen på scenen gjorde det mulig for dem
å leve det livet de hadde ønsket seg.
All sorgløsheten muliggjorde stor fordypelse,
dramatisering og forsterking av tanker og følelser.
Det er som om solen skinner gjennom en linse,
og du retter den mot noe, og den tar fyr.
Hele livet, hele universet,
retter seg gjennom de største russerne,
og de setter fyr på sitt publikum og seg selv.
Jeg ble født på et tog på den transsibirske jernbanen.
Min far var i militærtjeneste i Mandsjuria.
Han ba moren min
og tre av barna, om å reise opp til ham.
Det var en lang reise. Den varte rundt tolv dager.
Jeg kom til verden ved Bajkalsjøen.
Hos Nurejev merket jeg vel den samme formen for intensitet,
denne samme løssluppenheten,
som enhver stor kunstner oppnår på toppen av sin karriere.
Nurejev var en panter i menneskeform.
Han hadde dette dyrets storslagenhet og kraft.
Samtidig var han et menneske.
Det innbyr til en sterk tilstedeværelse...
...som er overveldende.
Men massene
vil alltid la seg fascinere av en overmenneskelig mann.
Han var et fenomen.
Han var selvsagt klar over det, iblant visste han det for godt.
Men derfor var han et fenomen,
og dermed også dømt
til å ofre hver bit av seg selv og leve sitt liv til fulle.
Jeg vet at du ikke liker å snakke om bakgrunnen din.
Du har et svært uromantisk syn på den den,
men du kommer fra en utrolig bakgrunn.
Det var jo veldig trange kår, eller hva?
Jo, det stemmer.
Det virket ikke særlig sannsynlig...
De ville nok ikke veddet penger
på at du ville bli den du er, med tanke på oppveksten din.
Ja, det stemmer nok... Det var ikke mye penger i omløp.
Man fikk ikke kjøpt stort.
Under krigen måtte vi evakueres fra Moskva, og...
-Det var tøffe tider. -Hvor tøffe?
PROFESSOR I INTERNASJONAL HISTORIE
Da krigen brøt ut og familien ble evakuert,
befant de seg i de sørlige Uralfjellene
i Basjkiria i Ufa.
Ettersom de er flyktninger, lever de under svært dårlige forhold.
Det var matmangel.
FORTALT AV GABRIELA KOMLEVA DANSEPARTNER
Moren min fortalte meg at alle trærne
ble avbarket så langt opp som folk kunne nå
fordi folk spiste barken.
UTDRAG FRA NUREJEVS MEMOARER LEST AV DAME SIÂN PHILLIPS
"Vi solgte alt vi eide
og hva vi kunne finne for å skaffe mat.
Jeg husker tydelig min første dag på førskolen.
Mor kledde meg opp i min søster Laras kåpe,
og det finnes ikke noe verre for en seks år gammel gutt
enn å bli tvunget til å gå med sin søsters klær.
Moren min bar meg på ryggen til skolen.
Idet de så meg,
begynte alle barna å synge høyt på tartarisk:
'Vi har en boms i klassen, vi har en boms i klassen.'
Med 'boms' mente de tigger."
Husker du da du innså at du ville bli danser?
-Hva skjedde? -Det er lenge siden.
Det er nok ikke så lenge siden som mange tror.
Det var rundt 29 år siden.
Faren hans var i militæret, så han traff ham ikke før krigen var over.
Han vokste opp i et svært interessant og moderlig miljø.
Man tror kanskje at krigen herder en,
at det blir en dårlig opplevelse på grunn av all elendigheten,
men han vokste opp i et mykere miljø som ikke vil fantes
dersom krigen aldri hadde hendt.
Hans mor oppfordret ham til å danse,
hvilket ikke ville skjedd om hans far hadde vært til stede.
Da faren min vendte hjem fra krigen,
fortalte moren min om ønsket mitt om å bli danser.
Han var imot all form for dans.
Hvordan løste du det?
Jeg stakk av gårde om kveldene og dro
for å delta på dansetimer hos ulike folkedansgrupper.
MEMOARER
"Da jeg var elleve,
traff jeg for første gang
en meget gammel kvinne, Udelsova...
som nesten var en ekte ballettlærer.
Hun var ikke utdannet lærer,
men hun var svært musikalsk og kultivert,
og hadde for mange år siden danset
hos Diaghilevs Ballets Russes.
Jeg ble svært knyttet til den utrolige 70 år gamle kvinnen,
som reiste til Leningrad hver eneste sommer
for oppdage hva som var nytt i ballettverdenen.
Tilbake i Ufa beskrev hun alt for oss
og åpnet våre ubereiste øyne for en langt større verden."
STALIN DØDE I NATT
NYHETEN VARSLES OM PÅ RADIO
VENN
Da Rudolf ble litt eldre, gikk han med i ungpionerene
og begynte å ta dansetimer der.
Administratorene i sovjetprovinsene
var ivrige etter å bli lagt merke til av Kreml.
Derfor søkte de etter lokale innbyggere
som kunne stråle på den nasjonale scenen.
Når jeg stakk av til dansetimene, fikk jeg juling av faren min
fordi han ikke ville ha en pingle i huset.
KRITIKER, FINANCIAL TIMES
Han måtte kjempe hele veien for å bli danser.
Nurejev utmerket seg etter hvert hos ledelsen i Ufa.
Familien fikk tillatelse til å sende ham til Leningrad for å studere,
og fikk økonomisk støtte.
Jeg ville gå på Leningrad ballettskole.
Søsteren min sa: "Det går kun ett tog.
Du bør ta det toget."
Turen var svært lang.
Togturen til Moskva tar tre dager.
Derfra tar det 16 timer til Leningrad.
Fra gudsforlatte Ufa
til Leningrad og til det helligste av det hellige,
Vaganova-akademiet og den fremste læreren, Pusjkin.
Hurra! Bravo!
Det var viljens triumf, akkurat som med Napoleon.
Det var sensasjonelt, og det syntes.
Skjønnhet møter grusomhet.
Han blir fort tatt opp som solodanser hos Kirovballetten.
DANSEPARTNER
Gudmoren min var en berømt dameskredder.
Jeg vokste opp hos henne.
Når folk kom på besøk til oss, visste alle at de måtte ringe på tre ganger:
Én, to, tre. Slik var det.
Dersom ringeklokken lød annerledes, visste vi hvem det var...
Assistentene hennes og jeg fortet oss og hentet stoffet,
og løp og gjemte oss bak trappen,
slik at stoffet ikke skulle bli tatt fra henne.
Det var den verste,
den vanskeligste,
den mest elendige perioden i vårt liv og vårt lands historie.
Tiden da denne overvåkningen rådde.
Jeg traff Nurejev i Leningrad.
Han var jo en legende. Han var et berømt navn,
og han var veldig populær. Alle elsket ham.
Han var stor og svært berømt.
Skjønt alle visste at han var ustyrlig.
Det første året mitt dro jeg på teateret
for å se Svanesjøen eller noe.
Da jeg kom tilbake der jeg leide rom, var døren låst.
Jeg sto og hamret på døren,
og til slutt slapp de meg inn og sa:
"Vi straffet deg fordi du dro på teateret."
Og de tok fra meg madrassen min.
Og morgenen etter...
...fikk jeg hverken frokost eller lunsj.
Så jeg dro over til en kamerat og spiste frokost der.
VENN
Han kom ikke fra et møblert hjem, og han ble helt forbauset
da han traff søsteren min, meg og vennene mine
som brant for poesi, kunst og musikk.
Derfor trivdes han i vårt selskap.
VENN
Begge var utdannet fra teknisk høyskole.
Jeg var utdannet radiotekniker,
og broren min var utdannet innen elektromekanikk.
Vi arbeidet innenfor vitenskapen.
Det var ulovlig å reise utenlands.
Vi fikk ikke se de nye kjøleskapene, de nye bilene og så videre,
men det var uvesentlig for oss.
Under sosialismen var ikke det sosiale livet særlig aktivt
utenfor leilighetens fire vegger.
Venner samlet seg i leiligheten,
som regel på kjøkkenet.
Vi kalte det kjøkkenkultur.
Jeg studerte russisk språk og litteratur på universitetet.
Rudolf pleide å bli med meg på forelesningene.
Dekanen ga ham tillatelse og sa:
"Selvfølgelig! La gutten blomstre.
Det er så forfriskende å se en danser som er så ivrig etter å lære."
Perioden på 1950- og 60-tallet
markerer starten på Den kalde krigen.
Det er de to store.
Russland og USA.
Det er en politisk konkurranse, det er en militær konkurranse,
samt en kulturell konkurranse.
Det er en ujevn konkurranse, ettersom Vesten,
særlig USA, har mange konsumvarer.
De produserer materielle ting som kjøleskap,
vaskemaskiner, biler og så videre.
Men russerne kan påstå at kulturen deres er overlegen.
Når du sammenligner Vesten med Østen, kan russerne si:
"Vi har kanskje ikke kjøleskap,
men vi har de beste ballettkompaniene i verden."
Myndighetene betraktet rock 'n' roll
som borgerlig musikk. Den ble sett ned på.
Og den ble sterkt kritisert.
Vi fikk tak i røntgenbilder hos legene.
Vi designet noen spesiallagde apparater
til å spille inn lyden med.
På disse platene
kunne du skimte noen ribbein
eller en del av menneskeskjelettet.
I helgene spilte vi disse platene
og danset.
Vi konkurrerte mot hverandre.
Vi besluttet at vinneren
var den karen som klarte å kaste jenta så høyt opp
slik at merkene fra hælene hennes
kunne synes i taket.
Rudolf var ivrig, men ikke bestandig,
ettersom han var redd for å skade beina.
Men han syntes det var moro.
MEMOARER
"Det er med et snev av vemod at ser jeg tilbake
på disse minnene med slike herlige venner.
Forskeren min og broren hennes, og Tamara,
en herlig studine som alltid møtte opp på forestillingene mine."
EKSPERT I ROMPOLITIKK
Sovjetunionen søkte personer...
MANN I VERDENSROMMET
...som representerte den nye sovjetmannen. De var nasjonalistiske,
fremmet plikt og kameratskap
og var ærbødige. Mange kom fra trange kår,
og ble løftet opp gjennom utdannelse finansiert av staten.
Dermed spilte Gagarin og Nurejev lignende roller
i sin fremstilling av den nye mannen innenfor sovjetisk propaganda.
Avhopping ville dermed fått fryktelige følger.
Bolshoi og Kirov er våpen.
Khrusjtsjov må bruke kulturen
for å utvikle den russiske prestisjen utenfor Russlands landegrenser.
Turnéen med Kirovballetten i 1961 var i Khrusjtsjovs favør.
Den første balletten var i Paris, og fra Paris
bar det rett til London.
Det var den første turnéen i Paris.
Hver eneste turné var viktig for teateret
og for dem som danset der.
Men Paris er et kultursentrum.
Det er som at når du først blir anerkjent i Paris,
så får også resten av verden øynene opp for deg.
De ønsker å fremstille Russland som et progressivt land,
de ønsket at det skulle fremstå kulturelt,
uten å ta for store sjanser.
Men om du vil få mest mulig ut av det,
så trenger du de beste folkene.
Det skal være noe særegent og mektig,
og Nurejev har det i seg.
Men du får ikke i pose og sekk.
Du har denne Nijinsky-aktige figuren
som du sender rundt i Vesten,
men du stoler ikke helt på ham.
Vi var helt frelst av undergrunnskulturen på den tiden,
og det var veldig vanskelig å snike seg ut på morgenkvisten.
Alle disse tingene foregikk.
Rudolf var en fri sjel.
"Det er slik jeg vil leve, og jeg akter å gjøre det.
Jeg nekter å leve slik du beordrer meg til å gjøre.
Jeg vil gå min egen vei."
Vi visste at han og flere andre menn ikke delte "vår" legning.
De spaserte rundt i Paris og pratet med franske dansere,
møtte nye folk og kom sent hjem.
DANSER
Når vi gikk ut med ham,
var han alltid så lykkelig. "Jeg føler meg så fri.
Det er så flott å bli kjent med de franske danserne."
Alt var nytt og spennende.
Det er litt som å være i en studentforening.
Vi kom sent hjem til hotellet,
og KGB-fyren kjeftet på ham fordi han kom hjem så sent,
men de kunne ikke være for strenge, fordi de trengte ham.
Vi fikk ei ny venninne i gruppen, Clara,
som var svært vakker, søt og høyt utdannet.
Hun var forlovet med sønnen til André Malraux,
den første kulturministeren.
Vi dro på hans første forestilling.
Publikum forgudet ham, og det brøt ut rungende applaus og bravorop.
Han ble kalt ut på scenen en rekke ganger. Det var en triumf.
Plutselig innså sovjeterne
at hans personlige suksess
undergravde kompaniets generelle suksess.
Den kunstneriske lederen besluttet
at slik favorisering ikke skulle tolereres.
KGBs talsmenn sa: "Han er ute av kontroll, han følger ikke ordre."
De ville sende ham tilbake.
Men folkene i Paris, samt ambassadøren sa:
"Nei, la ham bli." De forguder ham,
han drar fullt hus, og folk strømmer til for å se Kirov.
Han er trekkplasteret."
De var idioter som trodde at de ville slippe unna
ved å sende ham til Russland.
Han var allerede på flyplassen!
Da vi kom til flyplassen,
sa de plutselig: "Det er ikke plass til deg på flyet."
Det var helt utrolig. Mannen som hadde enorm suksess med...
Som brakte enrom suksess til Kirovballetten
hadde ikke sete på det flyet.
De kunne valgt noen andre, men...
Så sa noen: "Khrusjtsjov vil at du skal opptre for Kreml."
"Jaså? Med hvem? Hvilke kostymer?" "Å, du finner dem der."
Da jeg ankom flyplassen,
så jeg at Rudolfs ansiktsuttrykk endret seg brått.
"Hva skjedde?" Og han sa: "Pierre, løpet er kjørt.
Jeg må dra tilbake til Russland.
Jeg skal ikke til London. Gjør noe, ellers tar jeg livet av meg."
MEMOARER
"Jeg var helt omtåket,
men jeg ba noen ringe Clara og si farvel,
ettersom jeg trodde jeg aldri ville få se henne igjen."
Kompaniet dro for å ta flyet.
Alle gikk for å si ha det til ham.
Osipenko gråt.
Jeg sa: "Rudolf, ikke bekymre deg.
Jeg må gå om bord.
Direktøren er der allerede.
Jeg skal forklare alt, og så får du bli med oss."
Så jeg steg om bord i flyet.
Jeg spurte direktøren om hva han holdt på med.
"Vi kan ikke forlate Rudolf.
Jeg trenger ham. Han er dansepartneren min.
Du vet jo hvordan han er."
Han svarte: "Jeg kan ikke gjøre mer.
Nurejev skal fly til Moskva."
Gud forby at noe skjer. Jeg så det selvfølgelig aldri for meg.
På den tiden kunne jeg ikke begripe hva som kunne skje.
Jeg sa: "Dette er galskap. Ren og skjær galskap."
Dilemmaet er at han kan dra eller hoppe av.
Dersom han blir værende i Vesten,
vil han sannsynligvis aldri kunne vende tilbake.
Han vil ikke få se familien sin igjen.
Ettersom han har oppført seg vanskelig i Paris,
vil han bli sendt tilbake til Russland så å si i vanære.
Følgelig ville dette
ramme hans karriere hardt.
Han vil bli sendt ut i provinsen.
"Jeg følte trusselen bygge seg opp.
Jeg var som en fugl i et nett som ble stadig strammere og strammere.
Jeg visste at dette var en nødsituasjon, for en fugl må fly."
ARKIVOPPTAK: NUREJEV
Der og da besluttet jeg at jeg ikke drar tilbake.
"Jeg så Clara nærme seg. Jeg ropte at jeg hadde tatt valget mitt.
Det var alt hun behøvde å høre.
Hun skyndet seg til flyplasspersonellet
og forklarte at det var en russisk danser som ønsket å bli i Frankrike.
Personellet sa at de ikke hadde rett til å bortføre meg,
men at de var berettiget til å hjelpe og beskytte meg,
dersom jeg var innforstått med konsekvensene."
Hun kom tilbake og sa: "Pierre, det er ordnet."
"Alt ble tåkete. Jeg følte en trang til å løpe,
men i et sekund, hvilket føltes som en evighet,
kunne musklene mine like gjerne vært laget av bly.
Jeg trodde jeg aldri ville bli i stand til å røre meg."
KGB omringet ham,
så jeg kunne ikke engang snakke med ham.
"I det lengste og mest nervepirrende bykset
i hele karrieren min,
landet jeg i de to sikkerhetsvaktenes trygge armer.
'Jeg vil bli', gispet jeg. 'Jeg vil bli.'"
De franske politimennene stormer ut sammen med ham,
KGB følger etter, og det blir kamp mellom partene. Så var det avgjort.
"Sikkerhetsvaktene forklarte at ifølge reglene
så må jeg tilbringe fem minutter alene inne i et rom
for å reflektere, i ly for alt presset,
over beslutningen jeg var i ferd med å ta.
Rommet hadde to dører.
Dersom jeg besluttet meg for å dra til Russland, førte en av dørene meg
tilbake til avgangshallen hvor jeg kunne stige om bord i Tuplov-flyet.
Dersom jeg besluttet meg for å bli i Frankrike,
førte den andre døren til deres private kontor.
To utganger til to vidt forskjellige liv.
Det føltes allerede som at jeg hadde gjenvunnet verdigheten min.
Jeg hadde gjenvunnet retten jeg setter aller høyest, nemlig selvbestemmelse."
Ingen er fri, selv fuglene er lenket til himmelen.
DET ANDRE PARIS
Dette er Frankrike og Paris' gater,
og dette er en kommunistparade.
Alle disse menneskene er kommunister, og det er mange av dem.
De marsjerer og roper de samme slagordene
som ropes ut på Den røde plass.
Stans opp og lytt en liten stund.
Jeg leste også at etter du hoppet av,
ble du forfulgt av sovjetiske agenter
i etterkant av hendelsen,
og at de var til stede under din første opptreden
og avbrøt deg.
Nei, det var ikke dem. Jeg tror det var...
Det var nok Kommunistpartiet eller en annen gruppe.
De kastet tåregass og knust glass opp på scenen.
Det ble fullt spetakkel i Paris.
Hvordan klarte du å konsentrere deg mens dette forgikk?
Man må bare holde ut.
DANSEPARTNER
Jeg var den siste jenta på venstre side i polonesen,
så han danset rett foran meg.
Jeg glemmer aldri ansiktsuttrykket hans. Han var vettskremt.
Han var stiv av skrekk, men intet kunne stanse ham.
I 1961 ble Jurij Gagarin første menneske i verdensrommet,
en stor propagandaseier
for Sovjetunionen verden over.
Kun to måneder senere hoppet det sovjetiske ikonet Nurejev av,
noe Vesten anså som en fiasko for Sovjetunionen.
De styrtet i bakken.
Den ideologiske konflikten tilspisset seg,
og kun to måneder etter at Nurejev vendte Sovjetunionen ryggen,
ble Berlinmuren reist i Tyskland
som et slags symbol på konflikten mellom de to partene.
MEMOARER
"Etter den ubehagelige hendelsen på teateret,
tilbragte jeg et par feriedager i Frankrike.
Jeg skulle danse i Deauville i august,
og frem til da fortonte livet seg ganske ensformig.
Den eneste jeg møtte under denne tiden som gjorde et uutslettelig inntrykk,
var den amerikanske fotografen Richard Avedon.
Han ba meg stikke innom studioet for å ta noen portretter.
Da jeg faktisk fikk se bildene hans,
visste jeg at han forsto meg."
Det var som at selvbeundringen styrte alle kroppens bevegelser.
En slags narsissistisk orgie.
En enmannsorgie.
BIOGRAF
Erik Bruhn var den største danseren.
Jeg så ham danse, og jeg syntes at det var så usedvanlig
at jeg sa til forleggeren min at "jeg vil skrive en bok om ham".
Hele generasjonen min, alle jentene,
var helt forgapte i Erik Bruhn.
Han hadde dansk aksent.
Den var ganske sexy, merkelig nok. Han forvrengte liksom ordene.
ARKIVOPPTAK: ERIK BRUHN
Han hadde sett meg danse i Russland.
På film.
Læreren hans, Pusjkin, sa:
"Denne danseren skal du følge med på, du kan lære noe av ham."
Rudolf sa til seg selv: "Dette er mannen jeg vil etterligne,
og det skal jeg gjøre, uansett hva."
Han er en fantastisk skuespiller,
danser og skaper.
Nurejev hev seg på et fly til København,
og de to mennene møttes.
Dette var ikke kun et møte mellom to store dansere,
men den da 23-årige Nurejev
kastet ett blikk på Erik...
Vel, det er magi. De ble forelsket.
Jeg har aldri sett
en så inspirerende mann på scenen.
Jeg tror jeg betyr det samme for ham.
ARKIVOPPTAK: ERIK BRUHN
Hadde det ikke vært for ham, for driften og inspirasjonen hans,
hadde jeg gitt meg der.
Han forlenget karrieren min med minst ti år.
Enhver skaperakt er først og fremst ødeleggelse.
DERSOM DU HAR OPPLYSNINGER OM DENNE MANNEN,
BER VI DEG VENNLIGST KONTAKTE DEN RUSSISKE AMBASSADEN
Det var den 16. juni i 1961 da Rudolf hoppet av.
Jeg fikk beskjed om at jeg var sparket fra universitetet.
"Hvordan kan vi ansette en lærer
i russisk språk og litteratur
når vedkommende ikke evner å gjenkjenne en landssviker?
Jeg fikk ikke forlate landet på ti år.
Jeg klarte å styre tankene mine.
"Det er ikke livsviktig å reise til USA."
Jeg gikk ti år uten forfremmelse.
Det var en grusom tid.
Rudolfs avgjørelse skapte store problemer for oss.
Det ble avholdt rettsak i Rudolfs fravær.
EN PRINS I TRØBBEL
Rudolf ble dømt til syv års fengsel.
Han ble stemplet som landsforræder.
BREKK BEINA PÅ SVIKEREN NUREJEV, SIER KGB
Hans far var medlem av partiet,
og for ham var dette en stor katastrofe.
Rudolfs mor ble beordret til å fordømme sønnen sin.
Hun nektet, og kastet partimedlemskaps-beviset sitt.
MARGOT FONTEYN-BIOGRAF
Margot var en stor stjerne.
Folk hadde flokket seg rundt henne
helt siden hun var ung jente.
MARGOT FONTEYN I SYLFIDENE
Det var nok krigen som formet henne,
fordi de reiste gjennom hele Storbritannia
for å muntre opp troppene.
BALLETTSESONG
De som ikke hadde anne å ta seg til...
Det var så lite å finne på under krigen,
men av en eller annen grunn fant balletten fotfeste.
På slutten av krigen var hun elsket av det engelske folket.
De kjente henne, de kjente henne på et personlig plan.
De kjente henne. Hun hadde besøkt byen deres.
Hun var svært lyrisk, det var noe særegent ved henne.
Robert Helpmann sa
at hun hadde evnen til å få deg til å ville gråte.
Bill, er hun ikke herlig?
Kanskje noen sier det samme om deg en vakker dag.
Stå på. En dag er det du som når toppen.
-Mener du virkelig det, Bill? -Selvsagt.
Alt ved henne var perfekt. Hun var så god mot alle, så snill...
SKUESPILLERINNE
Margot var gudommelig, hun var fortryllende.
Hun var den vakreste fuglen av alle.
Holdning som en dronning. Holdningen var vidunderlig.
Det var vanskelig å begripe hva Margot Fonteyn holdt på med
da hun landet i Panama med en Kalasjnikov i hendene.
LONDON FLYPLASS DAME MARGOT TRYGT HJEMME
Det var høy stemning på London flyplass.
Kun to dager etter løslatelsen fra Panama byfengsel
kom Dame Margot Fonteyn hjem.
I ro og mak, som at hun tok imot applaus,
gjorde ballerinaen seg klar for nok en ildprøve: å møte pressen.
Alle ville vite om hun og ektemannen dr. Roberto Arias
var involvert i et komplott om å velte regjeringen i Panama.
Tito forsøkte alltid å starte revolusjon,
og han fikk samlet en god del styrker.
Margot var delaktig. Hun bar faktisk ting for ham.
Våpen pakket inn i sanitetsbind og alt mulig.
'REBELLEN' MARGOT FENGSLET
Det var en forferdelig skam,
og Margot havnet i fengsel, skjønt det var ikke så alvorlig.
Hun mottok fremdeles roser i fengselet.
Parlamentet florerte av karikaturtegninger.
Royal Ballet ble mektig forbannet.
De tok avstand fra henne på den tiden.
ARKIVOPPTAK: GRUNNLEGGER AV ROYAL BALLET
Margot Fonteyn inviterte ham
til å danse ved en veldedighetsmatiné.
Hun var ikke ung lenger, hun var over 40.
Han ble ikke akkurat invitert, han bare kom.
TIDLIGERE DIREKTØR ROYAL OPERA HOUSE
Han hadde skrevet til Margot og sagt:
"Jeg vil delta på gallaen din, og jeg vil danse med deg."
Geni er et annet ord for magi,
og hele poenget med magi er at det er uforklarlig.
ARKIVOPPTAK: SIR YEHUDIN MENUHIN, FIOLINIST
Jeg var heldig nok som oppdaget ham og Margot samtidig.
Å ha dem begge på toppen av karrieren sin.
Han tilførte henne en ny gnist.
Han oppdaget en eleganse
som muligens forvandlet ham fra løve til panter.
Det var et ufattelig øyeblikk.
Hun stolte på meg etter de to første øvelsene til Giselle.
En kan vel si at Margot var
svært ensom i ekteskapet sitt.
Hjertet hennes hadde lukket seg.
Da Nurejev dukket opp på scenen, nektet hun å danse med ham,
fordi hun mente at hun var for gammel.
Det er full involvering og full investering.
Hun investerer alt i meg.
Da hun til slutt lot seg danse med ham
og innså gleden i det, åpnet hjertet hennes seg igjen.
Det gledet henne, for nå var hun tilbake i bransjen.
Takket være ham ble posisjonen hennes i kompaniet urokkelig.
ARKIVOPPTAK: MARGOT FONTEYN
Jeg tror at partnerskapet vårt ikke hadde blitt like vellykket,
hadde det ikke vært for aldersforskjellen.
Det som skjedde, var at jeg entret scenen
og tenkte: "Hvem følger vel med på meg når denne unge løven
bykser tre meter opp i luften og gjør alle disse utrolige bevegelsene?"
Rudolf hadde stor respekt for meg
fordi jeg var en eldre og svært anerkjent ballerina.
Opptredenen var preget av at vi begge entret scenen
inspirert av den andre, og på en eller annen måte så fungerte det!
Så gikk vi videre til Svanesjøen.
Vi var svært forskjellige.
Jeg husker at jeg sa: "Tolkningen din er fantastisk,
men det er ikke slik jeg tolker det. Den passer ikke for meg.
Det vil ikke la seg gjøre å føre en samtale på scenen,
så jeg bør heller stå over.
Det hadde vært synd å måtte endre koreografien.
Og...
Hun hadde én dags betenkningstid, og så sa hun: "Greit."
Hun endret det?
Ja. "Vi følger din tolkning."
ENKE AV KOREOGRAF SIR KENNETH MACMILLAN
Det var som å se noe ut av en annen verden.
Før hadde menn fungert som porteurs.
De sto bak ballerinaene sine og støttet dem.
Iblant danset de soloer.
Den engelske stilen var svært dannet og forfinet,
og her dukker denne usedvanlige og dyriske personen opp.
Fra og med da var lista hevet.
Folk hadde blitt svært beskyttende overfor den,
og tenkte, "Det er vår produksjon.
Hvordan våger denne russeren å komme her og endre den?"
Det skapte spenning.
ARKIVOPPTAK: NIGEL GOSLING, NUREJEV-BIOGRAF
Det påvirket lokalbefolkningen ganske sterkt,
for mange av de unge danserne
var i gang med å jobbe seg oppover,
og plutselig dukker dette vesenet opp.
Et av medlemmene i Covent Garden-stiftelsen sa:
"Han var som første verdenskrig.
Han utslettet en generasjon med engelske dansere."
Vi blir én kropp, én sjel.
Vi beveget oss i én retning. Vi utfylte hverandre
i hver eneste armbevegelse eller hodebevegelse.
Det var ingen kulturelle skiller eller aldersforskjell.
Vi ble oppslukt i dramatiseringen. Vi ble rollene våre.
Ring vennene dine og si
at Margot Fonteyn og Nurejev har blitt lagt til
i kveldens program. Slå på tråden!
Produksjonens stjernekvalitet oste av eksplosivitet.
Publikum var i ekstase. De var elleville!
Vi var nok alle klar over at det var en gullalder.
Fotballspillere opplever nok dette stadig vekk,
all hylingen og skrikingen. Det var helt ufattelig.
Det var vidt forskjellig
fra hva vi var vant til.
Vi har kommet for å se Rudolf Nurejev og Fonteyn.
Iblant prøvde jeg å sende brev til ham,
men Rudolf mottok haugevis av brev fra hele verden.
POSTROM ROYAL OPERA HOUSE
De la dem i en sekk og kastet dem,
for det var umulig å gå gjennom dem alle,
så jeg regner med at brevene mine havnet i sekkene.
MIN FLUKT TIL FRIHET
Herlig, men en smule sprøtt.
Det var som "Beatlemania",
men det var "Ballettmania".
-Kjenner du til Beatles? -Ja, jeg kjenner til dem.
Og hva synes du om dem?
De er noen spennende karer, og de synger bra også.
Hva mer vil du høre?
"Men jeg vil ikke treffe gale folk," sier Alice.
"Å, det er ikke til å unngå", sier katten.
"Vi er gale alle sammen her. Jeg er gal. Du er gal."
"Hvordan vet du at jeg er gal?" spør Alice.
"Det er du nok, for ellers ville du ikke kommet hit."
Alice i Eventyrland
UTTALER SEG SOM EN VENN
Jeg var i et fjongt middagsselskap i Belgravia.
Alle ville treffe Nurejev
som skulle komme etter forestillingen.
Vi var kanskje 14 stykker rundt bordet.
Alle var i finstasen og det var veldig formelt.
Døren fløy opp rundt klokken elleve, og der sto Nurejev.
"Herregud, han er her!"
Og noen sa: "Hent en drink til ham."
Og han gjorde slik alle store dansere gjør.
De får vanlige bevegelser til å virke herlige.
Han snudde seg og løftet opp en flaske med kirsebærbrandy.
Han løftet den mot munnen og drakk hele flasken.
Rommet var stille som i graven.
Og så var det som om han svevde opp på bordet.
Det var nydelig oppdekket med krystall og sølvtøy,
og han spaserte bare nedover bordet mot vertinnen sin.
På den tiden hadde kvinner svært forseggjorte frisyrer,
gjerne med opptil fire bunter med løshår.
Og han bare strakk ut armen
og knipset av løshåret på en av gjestene.
Hun var selvfølgelig henrykt.
I stedet for bli sur, utbrøt hun: "Nei, så herlig!"
Jeg har aldri sett noen bli mottatt slik.
Jeg snakker veldig dårlig russisk,
dårlig engelsk, dårlig fransk, dårlig italiensk.
Mitt eget språk...
Jeg har nesten glemt mitt eget språk... Tartarisk.
La oss snakke om ditt hissige temperament.
OK.
Jeg har hørt at du kan være hissig og gretten,
i likhet med alle kunstnere, meg selv inkludert.
Om du plutselig ble sinna mens vi snakket...
Jeg ville ikke plutselig bli sinna,
men om du stilte idiotiske spørsmål
støtt og stadig
i ulike irriterende former,
så begynner de gule lysene å blinke til slutt,
og så blir det rødt lys.
MEMOARER
"Jeg anser ikke familien Nurejev
som russere i den forstand.
Vi er tatarer.
Det er nøyaktig 200 år siden
siden den mektige basjkirske krigerrasen,
som hadde vært urokkelige i syv århundrer,
til slutt ble tvunget til å overgi seg til russerne.
Skjønt de var villfarne i de uralske steppene,
ga basjkirene aldri slipp på deres ukuelige karakter
som i middelalderen gjorde dem fryktede
fra Asia til elven Neva.
Jeg kan ikke nøyaktig definere hva det er å være tatar og ikke russer,
men jeg merker en forskjell i selve kjødet.
Vårt tartariske blod strømmer fortere.
Det er alltid rett ved kokepunktet,
skjønt vi fremstår mer bedagelige enn russerne,
mer sanselige.
Vi er en underlig blanding av ømhet og brutalitet."
TØMMERMESTER, ENGLISH NATIONAL OPERA
Han var svært lidenskapelig.
Han var også veldig selvkritisk
om det var noe han ikke fikk til.
Han bannet og smalt.
I løpet av årene hadde han flere som hjalp ham på scenen,
og han pleide å sparke og slå etter dem.
Jeg har vært vitne til alt dette.
Det gikk utover dem.
Alt handlet om opptreden hans.
ARKIVOPPTAK: BETTY OLIPHANT
MED-GRUNNLEGGER AV THE NATIONAL BALLET SCHOOL OF CANADA
Det var en liten gutt med i forestillingen min.
Han kom opp til meg og var så ivrig,
og han sa: "Mr. Nurejev snakket til meg på scenen."
Fremste fot.
"Herlig! Var han hyggelig?"
Og han sa: "Han ba meg om å pelle meg vekk."
Jeg lo og klappet ham på skulderen og gratulerte ham
for at Mr. Nurejev hadde snakket til ham.
Kan dere gjøre...
HOVEDDANSER, NEW YORK CITY BALLETT
De var en del av sosieteten, Fonteyn og Nurejev.
Og så ble de arrestert i San Francisco.
Det var som om verden stanset.
Du er tiltalt for å ha ferdes på et sted
der det var dop i omløp.
-Jeg vet ingenting om det. -Samt ordensforstyrrelse.
-Nei. -Det er tiltalen.
Det er som når...
Hva kaller man det når noen blir tatt for fyllekjøring?
Det er et bilde der folk vanligvis ser
fyllesyke og slitne ut
mens de holder et skilt. Da bildet kom ut,
satt de bare der, hun i en pelskåpe, tror jeg.
Det var så overdrevet.
Nummeret er 3191.
DANSER
Rudolf hadde nærmest et hånfullt,
men yppende ansiktsuttrykk: "Vil du se på meg?"
OK, Rudolf.
-"Vær så god." -Signer her.
"Jeg er Nurejev, det er ikke du."
Ser vi deg i kveld, Miss Fonteyn?
Ja visst.
Hva med deg, Rudi, ser vi deg på scenen i kveld?
Det er bare en jobb.
Sett i gang, sjåfør!
Det var en vanvittig tid med Rudolf og Erik.
Det var umulig å ikke forelske seg i dem.
Jeg var forelsket i dem begge to!
Det var ikke slik for oss.
Vi var ikke forelsket i Rudolf.
Vi bare elsket ham.
Men du kan knapt føre en samtale med Erik.
De var to vidt forskjellige prakteksemplarer på manndomskraft.
DANSEPARTNER
Jeg pratet aldri om personlige ting med Rudolf.
Men det man så, var to dansere
som testet hverandre.
ROMEO & JULIE
Det hadde ikke overrasket meg om han og Margot var elskere.
Overhodet ikke. Men jeg lurer på...
Jøye meg, det var en utrolig slags sammenheng
mellom ubevisste, opphøyde følelser
om kvinner, om moren
om det moderlige, selve gudinnen.
Det har nok alltid vært noe flersidig
og svært dypsindig som førte dem sammen,
foruten lidenskapen for dansen
og uskylden i den form for kommunikasjon.
Jøye meg som de danset.
Jeg tror han følte en ærbødig og dyp kjærlighet
for henne, og en respekt,
som igjen muligens gjennomsyret hva det nå måtte være.
Og balkongscenen...
I noen av kombinasjonene han utførte,
så eksploderte han rett og slett
idet han fullførte svevet.
Jeg får gåsehud bare av tanken.
Jeg så Romeo og Julie,
og dansernes fremragende formidlingsevne...
Stemningen i salen og det at de var der...
Det var som Frank Sinatra eller Elvis Presley.
Fonteyn og Nurejev.
De var Romeo og Julie. Det var åpenbart.
Han bruker aldri klokke, men han husker alltid på å ringe moren sin.
Nurejev var aldri åpen om sin kritikk av Sovjetunionen
fordi familien hans fremdeles bodde der,
og det kunne rammet dem hardt.
Da Kirovballetten kom til London for å opptre,
fikk vi russiske merker i gave fra kompaniene,
og det ble en god samling med årenes løp.
En kveld da Nurejev kom for å opptre,
bar jeg noen av dem, og det rablet fullstendig for ham.
Han rev dem av, kastet dem på bakken, trampet på dem
og sa: "Du skal aldri bruke disse her."
Det berodde seg på moren hans. Han fikk ikke se henne.
Hvordan våget jeg å bære disse russiske merkene?
Det må ha vært svært frustrerende for ham
å ikke kunne uttrykke hva han egentlig følte.
En av de mest direkte måtene
der ballett og politikk har blitt knyttet sammen i russisk historie,
var bruken av Svanesjøen som pauseinnslag
i en tid preget av politisk krise.
I Bresjnev-perioden sendte de iallfall Svanesjøen.
Grunnen til dette var nok fordi
det er en klassiker, det er jo Tsjajkovskij,
den er svært melodisk
og den handler om et samfunn. Det er svanene.
De gjør en pas de quatre sammen i formasjon.
De gjør hva er nødt til å gjøre.
Det er ikke tilfeldig at de bruker akkurat dette verket.
I kveld vil Maria Tallchief og Erik Bruhn
danse grand pas de deux fra Don Quixote.
Rudolf, med tanke på hvem han var,
gjorde det som falt ham naturlig.
Han begynte å legge beslag på oppmerksomheten
som tidligere hadde vært rettet mot Erik Bruhn.
Den som danser med verdens fremste ballerinaer, Maria Tallchief,
er Rudolf Nurejev.
Erik ble faktisk gradvis stilt i skyggen
av denne fyrrige unge danseren.
TIRSDAG 5. JAN, RUDOLF NUREJEV ERSTATTER ERIK BRUHN
To stjerner i én sfære følger ei den samme bane.
Henrik IV, Del 1
De krangler hele tiden.
Jeg ble invitert på middag med dem,
og de kranglet så heftig at jeg reiste meg og sa:
"God natt. Jeg vil ikke være tilskuer i denne krangelen.
Dere får problemer."
ARKIVOPPTAK: ERIK BRUHN
Mulig vi var som to kometer som kolliderte.
Og det var en eksplosjon,
og i eksplosjonen oppsto et møte.
Denne kollisjonen var ment til å inntreffe.
-Ja. -Kollisjonen oppsto.
Da det hendte, var det ingen vei tilbake,
utenom minnet, dersom du velger å tenke på det.
-Huske det? -Ja, akkurat.
Han fortalte meg at en må velge
mellom å hengi seg til et annet menneske,
eller å elske kunsten sin.
Du må velge. Du kan ikke få begge deler.
"Du må hengi deg til noe,
ellers vil et annet menneske fylle hele livet ditt,
du tilhører dem mentalt, og alt du gjør er rettet mot den personen.
Om du hengir deg til kunsten, er det ingen som kan erstatte den.
Det er umulig.
De får følge deg så lenge de orker,
men om du mister dem, så mister du dem. Det er uvesentlig.
Som vi sier i Frankrike: "C'est un sacerdoce." Han valgte kunsten.
Føler du en form for tilhørighet noe sted?
-I dansen. -Kun i dansen?
-Ingen nasjonalitet eller land? -Nei.
Du lever og ånder kun for det alene.
Av slik glede brå følger den brå slutt
Lik den blussende brann må den sakte dø hen
Og, i kyssets glød, fortæres.
Romeo og Julie
MARGOTS EKTEMANN SKUTT MOTTAR NYHETEN PÅ FESTIVAL
POLITISK DISKUSJON I PANAMA BIL BESKUTT: ALVORLIG
Hun var sammen med Rudolf under attentatet på Tito.
Hun hadde ventet på å høre fra Tito
fordi hun vurderte skilsmisse.
Hun hadde fått nok av all utroskapen og oppførselen hans.
MARGOT FONTEYNS EKTEMANN BEDRO HENNE MED DENNE KVINNEN
Men moren hennes brøt inn og sa: "Du må gå til ham.
Hva vil folk si?" Det var nettopp det som styrte livet hennes:
"Hva vil folk si?"
Hun hev seg på flyet, og idet hun så ham
ble hun helt fra seg og endret synet sitt på ham.
Historien endret seg i hodet hennes.
I det øyeblikk mistet Rudolf henne,
for etter det klarte hun aldri å gi fullstendig slipp på Tito.
I 1974 ble Kirovballettens store stjerne Mikhail Barysjnikov
værende igjen i Vesten under en turné i Canada.
DOBBEL SLAGKRAFT
Rudolf og Margot hadde allerede satt danseverdenen på hodet.
Misja står liksom på skuldrene deres og gjør det hele om igjen.
Slagkraften doblet seg mens Den kalde krigen tilspisset seg.
Jeg danset med Misja i Det hvite hus i 1978,
og det ble sendt på direkte-TV.
Patricia McBride, Rudolf, jeg og Misja danset sammen.
Hele Amerika sier:
"Se her, vi har en russer som danser Balanchine,
enda en russer som danser Stravinskij,
enda en som danser med to amerikanske ballerinaer i Det hvite hus.
Ta den, Russland!"
Det er komplisert.
Russerne taklet dårlig alt Rudolf gjorde på verdensbasis.
Dette er ikke et politisk spørsmål, jeg skal spare dere for det, men...
Men savner du Russland på noen måte?
Landet i seg selv?
Russerne er opptatt av kjærligheten til landet,
fjellene og Russlands slettelandskap.
Jeg føler ingen nostalgi. Ikke ennå.
Den kommer nok senere for å underholde meg når jeg legger opp.
I 16 år han forsøkt å få tillatelse til
at moren og søsteren kan forlate Russland.
I 1975 signerer Sovjet Helsingfors-erklæringen.
Det er en stor diskusjon om menneskerettigheter,
og på den tiden trodde nok Nurejev
at dette ville føre til at flere kunne reise.
Men dette hender året etter
at Solzjenitsyn blir tvunget til å forlate landet,
og et år etter at Barysjnikov har dratt over til Vesten,
så det er en veldig forvirret tid.
Frem til i dag har Nurejev gjort få offentlige uttalelser
om problemet sitt med sovjetiske myndigheter.
Moren min dro til kontoret i Ufa, og de sa:
"Hvorfor vil du reise til Vesten?
Du er for gammel, du er trett, du er syk."
De forsøkte å tvinge henne til å underskrive et eller annet skjema...
...om at hun ikke ønsker å reise.
Derfor ber jeg dere...
...om å hjelpe meg.
KUNSTNERISK LEDER MARTHA GRAHAM DANSEKOMPANI
Stemningen i New York oppsto gjennom frigjøringen på 60-tallet
i alle henseender: Gjennom kvinnefrigjøringen,
gjennom likestilling, gjennom poesien...
Alle sider ved kulturen ble stilt i søkelyset og endret.
Og dette ga liv til 70-tallets bevegelser.
Den kreative sfæren føltes så frigjort.
MARTHA GRAHAMS SKOLE FOR SAMTIDSDANS
Vil du jobbe med Martha Graham?
Helt klart. Hun er en fantastisk kunstner,
og det ville vært flott å få innspill fra henne.
ARKIVOPPTAK: MARTHA GRAHAM
Rudolf møtte meg backstage, og han sto bare og kikket på meg.
Vi snakket ikke om noe som helst.
Endelig fikk han det ut.
Han hungrer etter det som er nytt,
og ønsker å nyte alt i fulle drag.
Han sa: "Jeg gir blaffen i at jeg dummer meg ut."
STIFTER, ESTATE PROJECT FOR KUNSTNERE MED AIDS
Jeg husker disse forestillingene og hvor forfriskende det var
å ha en storslått, klassisk øvet
sovjetisk ballettdanser
i en slik vakker og jordbundet kunstform. Det var helt utrolig.
Publikum var i ekstase.
Da vi så filmen som Rudolf sendte oss...
Når Rudolf gjorde noe innenfor den klassiske stilen,
var Udelsova meget fornøyd,
men når han danset innenfor den moderne stilen,
sa hun: "Det er ikke noe jeg har lært ham!"
Den som undertrykker sitt begjær,
gjør det fordi det er svakt nok til å holdes tilbake.
La oss snakke om privatlivet ditt.
Ja?
Går vi 50-50?
Stikk innom Man's Country. Se hva vi driver med og hva vi kan tilby.
Man's Country har alle fasiliteter som tenkes kan,
myntet på å kunne tilby noe til alle og enhver.
Kom til Man's Country og utvikle kroppen din,
eller et vennskap med noen andres kropp.
Besøker du oss én gang, vil du komme gang på gang.
Men har du noen tanker om privatliv? Er det viktig?
Det har sine begrensninger.
Har du behov for det etter forestillinger?
Er det befriende å komme seg bort fra publikum,
vekk fra søkelyset?
Ja, i visse øyeblikk.
Man trenger alenetid for å kunne fornye seg selv.
Når man danser, er det vanskelig å legge seg rett etterpå.
Det tar fire-fem timer å roe seg.
Jeg snakker ofte med unge mennesker.
ADMINISTRERENDE DIREKTØR, KEITH HARING FOUNDATION
Folk sier støtt og stadig at de skulle ønske at de levde på 80-tallet.
"Det var en så herlig tid."
Ja, på mange måter var det også det.
Men ikke glem hva som også skjedde på den tiden.
Året er 1982,
og vi begynte plutselig å høre om gutter som døde. De bare døde.
DANSER OG AKTIVIST
Folk var oppriktig skremte.
Festingen og moroen avtok,
og vi måtte begrave vennene våre.
Det var som en krig.
Det er kun unge menn som sendes ut i krig, og det er kun de som dør.
De er servitører i fine selskap, kanskje skuespillere eller dansere
som har kommet hit for å lykkes, og de jobber i pene selskap,
og de må begynne å bruke hansker.
Alle rikingene tror at alle de skeive skal smitte dem.
Prinsessen av Wales viste ingen tegn til uro
i forbindelse med besøket sitt på AIDS-avdelingen på Middlesex sykehus.
Det var stor spekulasjon om hvorvidt hun ville bruke hansker
når hun håndhilste på ansatte og pasienter.
Hvis du vil være ute hele natten, så dra til Coney Island eller noe.
Hva sier du til deg selv?
Vel, om fristelsen er stor nok, så drar du.
Du koser deg, og kanskje du attpåtil kan dra nytte av det.
Badstuekulturen som var med på å drive spredningen av AIDS...
De ba ikke om å spre et virus som de ikke hadde kjennskap til.
Det var en seksuell frigjøring.
Kvinner var frie, menn var frie,
menn og menn var frie. Det var en frigjort atmosfære,
og i den spredte det seg et ukjent virus.
For vår kjære president Ronald Reagan
tok det kanskje åtte år før han overhodet nevnte ordet.
Hvis vi hadde hatt en sivilisert voksen sittende i Det hvite hus,
ville denne sykdommen ha blitt tatt på alvor.
UVITENHET= FRYKT STILLHET = DØD
BEKJEMP AIDS TA ANSVAR
Da hun ankom, til de ansattes glede,
hadde hun åpenbart ikke på seg hansker,
og hun håndhilste på de ti pasientene på avdelingen.
Da prinsesse Diana gjorde det, gjorde hun dem til skamme,
alle disse galningene på høyresiden
som sa at AIDS var Guds straff.
Arven etter dansen lever videre i dansernes kropper
og hver generasjon som foreviger den.
Når en stor del av den generasjonen forsvinner, bremses utviklingen.
Vi mistet en generasjon
med disse usedvanlige, kreative utøverne.
Det var knusende.
I fjor ble amerikanerne begeistret over å møte
lederen av nasjonen som de tidligere har nært mistro til.
Gorbatsjov tiltrår i 1985 med et ønske om et velfungerende system,
det vi kaller perestrojka.
GORBATSJOV VALGT TIL NY LEDER
Jeg har alltid betraktet Gorbatsjov
som en stor velsignelse... fra himmelen.
Han er et PR-geni. Altså, å hoppe ut av bilen på den måten. Utrolig.
Russland har alltid drømt om at en slik opplyst leder
skal stige ned og vise vei.
KREML-GENI GRIPER TØYLENE
-En frelser! -Jesu gjenkomst.
Har du fremdeles familie i Sovjetunionen? Hva tenker de?
Griper de friheten skritt for skritt?
Det er nærmest som en gave som du ikke våger å åpne for fort.
DANSE PARTNER OG ENKE ETTER KOREOGRAFEN FLEMING FLINDT
Fleming traff ham
på hotellet som alle bodde på da.
Han spiste frokost, og så kom noen bort til ham og rørte ved ham,
og lo, og det var en hes latter.
Slik Erik lo. Du vet, altfor mange sigaretter og for mye whisky.
Fleming snur seg og sier: "Erik, hva er galt med stemmen din?"
"Det er tidlig om morgenen."
Men jeg tror faktisk det var det som tok livet av ham. Det var kreft.
Jeg vet at Rudolf satt ved Erik på dødsleiet.
De sto hverandre svært nær helt til siste stund.
De elsket hverandre høyt.
Å ha få kjent dem sammen
var å ha kjent de to fremste danserne i verden.
I lovtalen og på minnesmerket
bruker han Shakespeares ord fra "Hamlet":
"Sov godt, prinsen av Danmark."
Jeg skrev et kort brev til ham.
"Legen fortalte meg at moren din
kun har et halvt år igjen å leve, ikke lenger."
Om en vil styrke forholdet med Vesten,
og om en ønsker våpenavtaler
og ønsker å fronte den demokratiske viljen,
må en være åpen om hva som foregår
og la folk få reise frem og tilbake.
Han ringte meg og sa: "De lar meg dra til Russland for å besøke moren min."
"Fantastisk." "Det er et mirakel", sa han.
"Ikke si noe, ikke havne i trøbbel og vær forsiktig."
Ingen særbehandling for Rudolf Nurejev.
Han sto i kø med andre passasjerer i tollen.
Rudolf inviterte meg til å dra til Moskva for å treffes på flyplassen.
Jeg traff ham for første gang på 28 år.
Nurejev ble nærmest overveldet av å være tilbake i hjemlandet.
Jeg er glad for å være her. Det gleder meg at jeg får besøke moren min.
-Hvordan har hun det? -Søsteren min,
hun er ikke særlig frisk, mer kan jeg ikke si.
Ble du overrasket da du fikk innvilget visa etter alle disse årene?
Egentlig ikke. Jeg mener at den humane ånden vil seire til slutt.
Han har kun tre dager,
og må reise 1280 kilometer til byen der familien fremdeles bor.
Rudolf fortalte meg at moren hans ikke gjenkjente ham,
men det er ikke sannheten. Dagen etter da Alfia spurte henne
om hun kunne huske hvem som hadde besøkt dem dagen før,
sa hun "Rudik".
Han likte å prate om natten når noe plaget ham.
Klokken tre på natten.
Jeg sa alltid: "Det må være Rudolf."
"Du vet det er meg. Håper ikke jeg forstyrrer deg.
Vi kan prates i morgen."
"Jeg er våken nå. Hva vil du prate om?"
En dag sa han:
"Jeg har fått tilbud om å bli direktør for Pariseroperaen."
"Fantastisk!", sa jeg.
Det han gjorde med Pariseroperaen,
som hadde lagt seg litt på latsiden...
Han aksepterte ikke tullball. Her skulle det jobbes!
Han aktet å vise dem hva det arbeidet innebar.
Han tilførte produksjonene en ny form for energi.
En kunne ikke bare snuble seg gjennom det.
En skulle yte sitt beste,
for det var det Nurejev krevde,
hva verkets tradisjon krevde, og det var simpelthen henrivende.
Det gjelder for all verdens ondskap som òg er gyldig for en pest:
Den lar menneskets vise ny styrke.
Jeg så ham en gang i Pariseroperaen.
Ballettsjefen var til stede,
og jeg husker at hun hadde en knappenål.
Jeg vet ikke hva som hendte,
men hun fikk blod på hånden fordi nålen var dårlig festet,
og Rudolf grep hånden hennes og sa:
"Gå og vask hendene dine øyeblikkelig."
Da Rudolf Nurejevs egen helse begynte å skrante,
var det som at han befant seg i en makaber, nærmest krigsaktig tilstand.
Det var nok den siste store utfordringen i livet hans,
og den var trøstesløs, for da han ble syk,
var det i bunn og grunn en dødsdom. Det fantes ingen behandling.
ARKIVOPPTAK: JAMES WYETH, KUNSTNER
Han var ofte på besøk. Det var som å ha en panter i huset.
Du ante ikke om det var en kvinne eller mann, eller et dyr.
Det var en utrolig intensitet,
og forhåpentligvis reflekteres noe av den i disse tegningene.
Ville du i bursdagspresang
ønsket å reise tilbake til Sovjetunionen for å opptre?
-Kanskje. Det er gode tider. -I det nye Russland.
I det nye Russland?
Det kunne vært en god mulighet for å få vist frem produksjonene mine.
Det ville vært en ære for hele verden
dersom du brakte genialiteten din til den sovjetiske scenen.
Det ville vært et av dine siste hederlige kapitler i livet.
Takk. Jeg vet at du må skynde deg til balletten. Jeg bør la deg gå.
Kanskje du tenker slik, kanskje jeg tenker slik,
men de tenker nødvendigvis ikke det.
Vel, perestrojka. Vi må være rimelige.
Innbyggerne i Vest-Tyskland har levd med muren siden 1961,
og jeg mener det er på tide at den faller.
FRIHET! BERLINMUREN RASER NED
10. NOVEMBER 1989
Det var komplett. Muren raste ned
da han skulle opptre i hjemlandet sitt for første gang på nesten 30 år.
Det måtte være en bragd.
RUDY ER TILBAKE I SOVJET
"Da jeg var 11, møtte jeg for første gang en kvinne,
en svært gammel kvinne, Udelsova."
Udelsova var allerede hundre år gammel.
Det var et svært rørende møte.
Jeg var vitne til det.
Det er fantastisk. Jeg vil gjerne ta bilder her.
Jeg opparbeidet hele repertoaret mitt på denne scenen.
Ja, jeg forberedte Giselle Svanesjøen,
Le Corsaire, Laurencia, La Gayane.
Det hele ble gjort på denne scenen,
og da jeg gikk over til Kirov tre år senere,
danset jeg alle disse ballettene med det samme.
-Du hadde allerede danset dem? -Her.
Folk løp rundt på teateret og ropte: "Hvor er Nurejev?
Margot Fonteyn trenger pengehjelp."
Jeg visste at det ikke var mer penger igjen.
Det som var igjen, hadde Tito brukt opp.
Han betalte regningene til den dyre klinikken hennes frem til hennes død,
slik at de skulle ta godt vare på henne.
Sorg er prisen vi betaler for kjærlighet.
Dronning Elizabeth II
Han besøkte henne på sykehuset,
og på den tiden sto hun sto i fare for å måtte amputere.
Hun var så dårlig.
Han sa: "Ikke bekymre deg. Du kan jo hinke."
De snakket om hvor ille det sto til,
men han var ikke ærlig om hva som feilet ham.
De forsøkte å muntre hverandre opp,
men de var fullstendig knust
av synet av hverandre.
Han følte seg villfaren da hun døde.
Han ringte folk midt på natten
og gråt i den andre enden av tråden,
uten å si hvem det var. Han bare gråt.
"Hva er meningen med livet nå som hun er borte?"
Han elsket henne virkelig.
Vi var heldige som fikk disse vidunderlige årene sammen.
Hun ble en svært nær venn.
Jeg ser på henne som familie.
Hun er alt jeg har.
MINNEGUDSTJENESTE TIL ÆRE FOR
DAME MARGOT FONTEYN DE ARIAS
Det er midt i rushtiden,
og stridsvogner fra Den røde armé kjører gjennom Moskvas gater
på vei mot Kreml.
De satt i gang klokken fire i morges, det første tegnet på statskuppet
som fjernet Mikhail Gorbatsjov fra makten.
I memoarene skriver en av hans medsammensvorne:
"Vi var dumme. Vi trodde
at å fremføre Svanesjøen ville løse alt."
De gjorde som Bresjnev
og partiledelsen hadde gjort tidligere,
men til ingen nytte.
I desember 1991 oppløses Sovjetunionen,
og vi går inn i en ny historisk epoke.
Året etter var han allerede blitt svært syk.
Det var bursdagen hans. Den siste bursdagen hans.
Du lever så lenge du kan danse.
Fortsett.
Innen den tid var han en døende mann.
I løpet av de siste seks til ni månedene sine
satt han opp La Bayadère, et av den russiske ballettens mesterverk,
hvilket anses som et av de største verkene innen 1800-tallets ballett.
En nydelig produksjon med eminente opptredener
fremført av unge dansere i kompaniet.
I Pariseroperaen er det praksis
å plassere kritikerne på parketten foran scenen
rett foran orkesteret.
Derfra får en god oversikt over scenen.
En kunne skimte
at det i losjen på høyre side av scenen
var en skikkelse
som lå i en seng eller en sjeselong.
Folk strømmet inn.
Alle visste at det var Nurejev.
På slutten var det full applaus og publikum var i ekstase.
Hele sulamitten.
Plutselig entret han scenen,
og publikum gikk selvsagt av skaftet.
Det var jubel og rop.
Denne sørgelige hattekledde skikkelsen
med en slags kappe svøpt om seg.
Publikum reiste seg i full jubel.
Det mest utrolige var at han i kjent stil
gikk bort til de to, det var kun noen få steg,
og rakte ut armen.
Det var denne store kunstnerens siste hilsen.
En hilsen til menneskene han hadde viet livet sitt til,
både danserne og publikummet hans.
Det ble selvfølgelig tårevått.
Det var tårer og glede om hverandre, en fortvilet sorgfølelse.
Men det var en vidunderlig avskjed.
Napoleon kunne ikke ha gjort det bedre selv.
Den siste gangen jeg så ham var på sykehuset.
Vi satt ved sengen hans i to uker.
Han døde om natten.
Jeg var hos ham helt til siste stund.
Han var virkelig en eksepsjonell mann.
Jeg sikter ikke til Rudolf på bildene
som gjorde grimaser og skapte skandaler,
men til den han egentlig var, han jeg ble kjent med da han var hos Cuevas.
Mannen jeg så, etterlot seg
et stort ettermæle.
Etter mitt syn forsvarte han ballettverdenen.
Han elsket ballett slik et barn elsker Gud.
Det var herlig å være vitne til.
DANSER MED NUREJEV
Han kan knapt ha sovet. Han var stadig på farten,
så han levde nok et lengre og mer innholdsrikt liv
enn noen av oss, nettopp fordi han aldri sov.
Vi elsket å danse pas de deux. Vi var flettet i hverandre
hele tiden.
Det er faktisk min mest sexy opptreden noensinne.
DANSER MED NUREJEV
Han kjempet seg gjennom systemet
for å kunne uttrykke kunstformen han brant for.
Han var lidenskapelig
og fullstendig sikker på fremgangsmåten sin.
Han var virkelig spesiell.
Det handlet ikke bare om hans utrolige kunstneriske evner.
Han var et spesielt menneske,
og jeg er stolt av å ha vært en del av livet hans.
Kveldens hedersgjest Rudolf Nurejev kommer om hvert øyeblikk.
En HIV/AIDS-diagnose for en borger i Vesten
er ikke lenger en automatisk dødsdom.
Men dette gjelder ikke for store deler av verden.
Han ankommer studio direkte fra scenen på Lincoln Center
som er rett rundt hjørnet.
Finansieringen av prevensjonsmidler
og behandlingen av de mange millioner lidende er fullstendig utilstrekkelig.
AIDS har ikke forsvunnet.
Mine damer og herrer, Rudolf Nurejev!
Hva har vi gjort? Jeg har ingen anelse!
Har du lyst på et glass vann?
Det var mer enn Mick Jagger fikk!
MED INNSLAG AV:
SVANESJØEN BALLETTEN TIL STATSOPERAEN I WIEN
SYLFIDENE ROYAL BALLET
LAURENCIA KIROVBALLETTEN
APOLLO AV GEORGE BALANCHINE
LA SCALA-BALLETTEN TORNEROSE
LE CORSAIRE MOSKVABALLETTEN, KONKURRANSE
LUCIFER MARTHA GRAHAMS DANSEKOMPANI
SCRIABINS LE POEM DE L'EXTASE
TORNEROSE MARQUIS DE CUEVAS' KOMPANI
AUREOLE DEN KONGELIGE DANSKE BALLETT
BOOK OF BEASTS AV PAUL TAYLOR
MOMENTS AV MURRAY LEWIS
FAUNENS ETTERMIDDAG (MODERNE UTGAVE)
NASJONALBALLETTEN I NEDERLAND
ROMEO OG JULIE AV SIR KENNETH MACMILLAN
MANFRED (ØVELSE) BALLETT DES OPERNHAUSES, ZÜRICH
Tekst: BTI Studios Oversatt av: Elisabeth Sihvo Olsen